Jag är boren ealdorman av England, arvinge till Bebbanburg i Northumbria.
Tolv år gammal drog jag i krig och såg min far dräpas.
Jag rövades av danerna med flickan Brida-
-och blev först träl och sen son till jarl Ragnar.
Ödet hade gjort mig till dan-
-gjort Ragnar unge till min bror, och Brida till min älskade.
- Så bragte ödet svek. - Det brinner!
Jag beskylldes för att ha dräpt Ragnar.
Vi tog hans skatt och flydde söderut...
...till Wessex, Beocca och kungens bror Alfred.
För danerna var jag en saxare, för saxarna en dan. Jag var inte att lita på.
Men jag är Uhtred, Uhtreds son, och ödet håller allt.
DET SISTA KUNGADÖMET
Ur vägen för kungen!
Ett sånt yxhugg överlever ingen.
Vi ska be och vi får se.
KUNGADÖMET WESSEX
Ursäkta. Mer kan jag inte göra utan att tala med Alfred.
Jag kommer med mat, öl och goda nyheter.
- Är Alfred död? - Tvärtom. Vid liv och segerrik.
Vi besegrade danerna.
- Varför är det goda nyheter? - Ditt goda råd ger dig del i Alfreds ära.
Varför sitter han då i bur och får skita i en vrå?
- Kan hon aldrig tiga? - Nej, det kan hon inte! Behåll din mat!
- Jag äter inte förrann jag släpps fri! - Det kan bara Alfred befalla om.
Använd tiden för att göra bättring.
- Jag använder den för att förbanna dig. - Gör det, då.
Alfred avböjde mitt svärd. Jag erbjuder det inte igen om han inte bönfaller.
Är du envis eller bara dum? Han skickar efter dig när han har tvått blodet av sig.
- Vi ska tacka Oden för vår befrielse. - Gör det!
- Vi är daner! - Visa respekt!
Gör om det, så sprättar jag upp dig från kuken till halsen.
Du är Wessex:s hjälte. Gratulerar.
Vi lever.
Vad är det?
Jag kunde inte vänta. Jag hörde att du var oskadd, men jag ville ha bevis.
Här har du det.
Lämna oss. Min fru hjälper mig.
Det är mig en ära.
Se till att den repareras, och det väl. Jag vore en hjälplös toka utan dig.
Jag är så fumlig.
- Vem knackar? - Herre...
Min fru...förlåt mig. Jag hoppades få tala om ealdorman Uhtred.
Förlåt mig, fader, men min herre behöver vila.
Det gör han...det gör ni.
Förlåt mig.
Æthelwold. Var du med i striden? Jag såg dig inte.
Jag hölls i säkerhet med prästerna.
Det kommer fler strider. Många. Det lär fortsätta tills vi alla är döda.
- Säger du att vi borde ge upp? - Aldrig.
Aldrig! Men jag har inget emot att kompromissa.
Jag älskar Gud, men har inte brått till himlen.
Knäfallande präster kan inte ändra på det en hednings yxa beslutat.
Vi borde be för kungens efterträdare, vem det än blir.
Kronan är min födslorätt.
- Håller du inte med? - Du är ung, herre.
- Jag är min fars arvinge! - Men han var även Alfred förbunden.
En son går före en bror.
Då kanske du ska tala med kungen.
Om din far på sin dödsbädd utnämner dig till tronföljare-
-så blir det svårt för rådet att invända.
Din far viskar säkert gärna i ditt öra, vare sig han är vid sans eller inte.
Ditt råd ska inte glömmas, Odda unge.
Tack, herre.
Gudrum! Du gick i strid utan mig. Varför det?
Det var inte min avsikt.
Jaså minsann? Varför skedde det, då?
- Vi talar där inne. - Vi talar här.
De avtågade snabbt och gick i ställning på en höjd.
- Det ska inte hända igen. - Nej, för du har förlorat halva din styrka.
Vi dräpte deras kung, Æthelred.
- Såg du honom falla? - Ja. För ett yxhugg.
- Han är död. Vi besegrades inte. - Du vill bli kung av Wessex.
Det tillåter jag. Men var är silvret och spannmålet jag blev lovad?
- Det finns kvar! - Daner förlorar inte.
- Jag har inte förlorat. - Du har skänkt dem hopp. Det är värre.
Utan kungen finns inget hopp.
Om de nu har segrat, varför festar de inte?
Prästen ljuger inte, fastän han är präst.
Varför är de så olika oss? Så olyckliga?
Guds vilja.
Jag tänker inte bli en saxisk kvinna som bara tvättar, sliter och lagar mat.
Alfred kan hjälpa oss. Vi utnyttjar honom.
För hägn, och sen för rikedom.
- Han har utnyttjat dig. - Och nu står han i skuld till mig.
God morgon.
Tack för i går.
Öppna, jag vill träffa min far.
Öppna, annars sliter jag tasken av dig!
- Æthelwold. - Jag vill be för min far kungen.
Kungen är död.
Varför kallade man inte på mig? Jag sov i min kammare.
Innan han gick bort utnämnde kungen mig till tronföljare.
Det sa han till mig. Det är sant.
Hans sista vilja och befallning.
Ni gör klokt i att föra det vidare.
Jag ska upplysa rådet om ditt anspråk.
Men alla här och fler därtill hörde din far förläna kronan till Alfred.
- Han måste ha yrat. - Vid vilket tillfälle?
Jag är son till kungen.
Gör din plikt.
- Herre. - Uhtred.
Ursäkta att frisläppandet dröjde. Jag hade andra ärenden.
- Öl, fader? - En smula. Och till våra gäster.
Du tycks ha talat sanning.
Vår seger är tillfällig, men jag står i skuld. Wessex står i skuld.
- Räcker min ursäkt? - Nej, herre.
- Uhtred menar att den inte behövs. - Jag har rätt till ealdormans rang.
- I Northumbria. Det här är Wessex. - England. Ett kungadöme.
- Du är utan land. - Och det är det jag vill ha - land.
Jag ville bara tackar dig. Vi får tala mer senare. Nu har jag viktigare ärenden.
- Jag gav dig seger. Vad är viktigare? - Kungen är död.
- Sen när då? - Jag lämnade honom nyligen.
Som kung ska jag erbjuda danerna fred.
Då tycker de att du är ryggradslös, ...herre.
Då måste jag få dem på andra tankar.
Hämta frukt till mitt gemak. Äpple och mjölk.
Vila, tvätta er, ät gott. Ni har förtjänat det.
- Så talar man inte till en blivande kung! - Han är inte min herre eller kung.
Alfred är den du ska följa. Han är din väg till att bli Bebbanburgs herre.
Uhtreds väg angår bara Uhtred, inte en präst.
Förlåt, herre, jag måste gå.
Jag ska be om styrka och förjaga mina oheliga tankar.
- Vill du ha land i Wessex? - Min väg tillbaka till Bebbanburg.
Allt silver du kan få av Alfred tar danerna. Och ditt liv.
De är oövervinneliga. Varför gör du det här?
För rikedom, har jag sagt.
Ursäkta, herre. Jag har ärende till herr Alfred.
- Är mjölken till Alfred? - Ja.
Inte ett ord. Gå nu.
Unge herr Æthelwold, barnet som vill bli kung.
Av respekt för salig kungen vill Alfred att inte ett hår kröks på ditt fula huvud.
- Men han tolererar inte din fräckhet. - Din son är delaktig i min fräckhet.
Tig! Blanda inte in andra i dina konspirationer.
Mitt huvud är inte fult.
Du ska till ett kloster i Hamtun och skolas. En lång tid.
- Jag är kungens son! - Wessex får inte splittras.
Vi kan inte tillåta en dåraktig barnunges pladder.
- Ta hand om det. - Får jag tukta honom, herre?
- Gärna det. - Nej, nej, nej...!
Kom in.
Herre, du ville träffa mig?
Ja.
Du ska föra bud till Gudrum och danerna.
De inbjuds till förhandlingar snarast, när det passar dem.
- Det finns många budbärarna på slottet. - Men jag behöver ett ombud.
Du ska tala för mig, Odda. Tala som jag.
Att skriva brev till danerna tjänar inget till.
Därför måste orden som yttras vara mina ord.
Och jag anförtror dem till dig.
- Då ska jag med glädje företräda dig. - Tack.
- Misstycker du när jag tittar på dig? - Nej, herre, aldrig.
Jag ska försvara dig med mitt liv.
Du är dyrbar, som Wessex och England. Du ska alltid hållas kär, aldrig kränkas.
Bara älskas, med vigör.
Vem är det? Mitt samvete...
Herre, vill du be med mig för salig kungen?
Ja, fader. Jag tackar dig.
Förlåt mig, herre. Mjölken har surnat.
Jag är trött på mjölk och äpplen. Jag behöver kött!
- Men min herre är martyr under köttet. - Jag behöver äta! Jag är inget helgon.
Jag har överlevt strid, jag behöver kött!
- Vi ska be tillsammans. Om styrka. - Varför måste det vara en synd?
Det är redan en börda.
Det handlar aldrig om vad jag vill göra, utan om vad jag måste göra.
Be Gud att ge mig styrka att bära kronan lika väl som du.
- Fader Beocca, ett ögonblick. - Ja, herre?
- Uhtred kan bli användbar. - Det gläder mig att du tycker det.
- Vad är den här Brida för honom? Fru? - Nej, herre.
- Hon är rastlös. - En djävul på hans axel.
- Men han håller av henne. - Ja. Det är hans sätt.
- Vi får se. Tack. - Herre.
- Jag har ett budskap från kung Alfred. - Vem är det?
Alfred, kung av Wessex, inbjuder jarl Gudrum att förhandla om fred.
- Är du Gudrum? - Sitt av, pojk.
Sitt av och se på mig.
Du är en skönhet.
- Hälsa din kung...vad hette han? - Alfred.
Hälsa kung Alfred att Gudrum säger ja. Jag ska rida honom till mötes.
Det ska jag framföra, herre.
Den här hästen är min nu.
Alfred vill gärna ta dig i sin tjänst.
Men Brida är inte till hjälp. Håll henne borta från honom.
Alfred vet att jag är användbar. Nu får han göra nåt för mig.
- Han ska bli kung. - Jag tjänar bara mig själv.
Alfred är bara ett sätt att få tillbaka mitt land, min rikedom och min titel.
- Vi kan vara användbara för varandra. - Han är inte naiv, han genomskådar dig.
Han ser vad jag låter honom se.
Du är en krigare, inte en tänkare.
Men det blir du med tiden. Du är lik din far, och han var bådadera.
Du är Alfreds präst nu, Beocca.
- Letar du efter sällskap, flicka? - Hellre av gudar än av dumma män.
En annan gång, då.
- God morgon, Uhtred. - God morgon, herre.
- Fin ringbrynja. - Den är din.
- En saxares stridsmundering. En gåva. - I gengäld för vad?
Du har betalat för den med vår seger.
Odda unge, har du bett Uhtred om ursäkt?
Min uppriktiga ursäkt. Du talade sanning.
En liten bugning, kanske?
Du kan gå.
En god kung litar till goda råd, Uhtred.
Min brorson Æthelwold är ung, men ser sig som den rättmätige tronföljaren.
Vad ska jag göra med honom?
Dräp honom, som min farbror Ælfric skulle dräpa mig.
- Att skona honom visar svaghet. - Det är hedningen i honom som talar.
Du tänker som en dan.
Om jag dräper Æthelwold medger jag att han är tronföljare. Så tänker jag.
Men en hednisk synpunkt i rådet vore till nytta.
- Vad fruktar du mest, danerna? - De är krigare, de lever för strid.
Men när de förlorar, då?
De retirerar hellre än att förlora för mycket folk. De fruktar manspillan.
De hatar att förlora...? Knappast oväntat.
Odda värdesätter visst inte dina råd.
Jag har funderat på din begäran att bli erkänd som ealdorman.
- Jag är ealdorman. - Utan att äga så mycket som en get?
Kan du tänka dig äktenskap? Jag vet ett gifte som skulle ge dig land och titel.
- Jag behöver ingen hustru, herre. - En kvinna ger en rötter. Det saknar du.
- Ett gifte skulle visa din hängivenhet. - Jag har visat hängivenhet.
- Du sa själv att jag gav dig segern. - Du bidrog, men Wessex:s män segrade.
- Som du nu vägrar sälla dig till. - Land och silver vill alla ha, jag också.
Men jag behöver ingen hustru.
- Mitt svärd är ditt. - För ett pris?
Allt som var mitt har tagits ifrån mig. Jag behöver en titel och rikedom.
Erbjuder du mig ditt svärd eller säljer du det till mig?
En ealdorman måste äga land.
Men stå vid min sida under de kommande förhandlingarna-
och hjälp mig att förstå fienden-
-så ska vi i gengäld tala mer om rikedom och belöning.
- Vad såg du? Vad visade de dig? - Vad jag såg är min ensak!
Jag mår inte bra.
Här.
Vatten.
Att vi befinner oss här är ödet. Det är trådarna nornorna spinner.
De sitter djupt nere i jorden, och de har fört oss hit.
Vi borde ge oss av.
Till Cornwalum, Wales, Irland, vart som helst.
- Varför det? - Fly.
Trygghet.
Jag såg Ragnars skepp. Vindorm.
- Ragnar unge? - Jag var där på skeppet. Jag såg det.
Jag vill ge mig av. Följ med mig.
- Följ med mig! - Jag har gett Alfred ett löfte.
Att delta i förhandlingarna som rådgivare.
- Vi har ingen annanstans att ta vägen. - Vi kan inte stanna här!
Det är en början.
- Lämna mig. - Vi kan inte bara ströva omkring.
Hur kan du lita på honom? Tänk om han överlämnar dig till Gudrum?
- Jag litar på Beocca, hans präst. - Lämna mig, sa jag.
Du var inte på skeppet med mig!
Gå till Alfred, så får jag se honom förråda dig!
- Vad vet vi om den här Alfred? - Han är sjuklig och svag.
Han vill förhandla. Alltså är han ingen krigare.
Men han besegrade dig, Gudrum.
Vad säger runorna?
Förhandling.
- Silver. - Vi ska ta hans silver.
- Och hans land. - Och om han vägrar?
Han vägrar inte. Han vill leva och bli kallad kung.
Gud i himlen, vi ber Dig att vara Din hängivne tjänare Alfred bevågen.
Skänk honom mod, styrka och visdom.
- Vik aldrig från hans sida. Amen. - Amen.
Giv honom rena och heliga tankar-
-och makten att utföra Ditt verk här på jorden såsom vår konung.
Med detta smörjande av Alfred, ske Din vilja.
Du är Guds konung, Alfred av Wessex.
- Vivat Rex Alfredus! - Vivat Rex Alfredus!
Vivat Rex Alfredus!
Jag kan inte tänka mig att vara utan dig.
KUNGADÖME WESSEX
- Är det Gudrum? - Ja.
Man kan se ett ben i hans hår. Det är hans mors revben.
Så förtjusande. Och de andra?
- Det är Ubba. Den storväxte. - Är jarl Ubba med dem?
- Du sa att han var uppe i norr. - Men nu är han här.
Det här är bra.
- Är du Alfred, kungen av Wessex? - Ja.
- Är du jarl Gudrum? - Ja.
Om du vill ha fred, måste du betala.
- Och du är jarl Ubba. Väl mött. - Tala.
I utbyte mot säd, boskap och silver återvänder ni till Lundene och förblir där.
Ni håller er till Östangeln, Mercia och Northumbria.
Wessex är saxiskt och förbjudet område för daner.
- Vi lämnar inte Wessex. Vi kom just. - Då får ni svälta.
Ni har ont om mat, inget ly, och en försvagad här.
- Om vi är svaga, varför söker du fred? - Det är den kristne i mig. Guds vilja.
- Tala inte om gudar! - Gud. Det finns bara en.
- Tala om säd, hästar, silver och land. - Jag tänker inte tala om land.
- Vad skriver de? - Det som vi säger.
Vartenda ord? Då säger jag röv, pattar, bola och skit.
De nedtecknar den historia vi skapar. Folk ska läsa om det här mötet.
- Få höra dina villkor för att ge upp! - Ni får betalt för att avtåga, det är allt.
Att ge upp kommer inte på fråga.
- Gudrum här lämnar inte Readingum. - Som sagt, då får han svälta.
- Vi kommer att röva och slå ihjäl. - Och förlora ännu mer folk.
Är det din önskan, jarl Gudrum? Manspillan?
Dina överlevande krigare kanske söker en ny herre.
- Kallade du till möte för att skymfa mig? - Jag erbjuder fred och fakta.
Hans huvud, så får du din fred. Han.
Uhtred Ragnarson.
En förrädare.
- Inget att säga? - Jag talar med Ragnar unge.
- Ingen annan dan har min respekt. - Hans huvud för fred.
Uhtred för fred? Inte silver, säd eller hästar?
- Vi vill ha silver, och förrädarens huvud. - Det är villkoren. Och du, Alfred...
Du får förbli kung, men vi ska ockupera alla de saxiska fästena.
Om ni vill ockupera dem, så gör det.
Hur många har ni erövrat hittills?
- Fader, hur många? - Inget.
Vi kan ta alla fästen när som helst! Vi har erövrat hela England.
- Och vi kan erövra Wessex. - Låt mig vara tydlig.
Jag är beredd att ta till svärdet igen. Vi är överlägsna, men jag föredrar fred.
Uhtred får behålla huvudet, men jag betalar bra om ni ger er av.
Det är vad folk kommer att läsa. Att Alfred sökte fred.
Alfred betalade jarlarna Ubba och Gudrum silver i utbyte mot fred.
Det är jag som söker ett slut på striderna.
Det är vad som kommer att stå skrivet.
Uhtred.
Jag skulle aldrig ha gett dig till Ubba.
- Men tanken föll dig in, herre. - Inte alls.
Faktum är att jag vill att du svär en ed.
Vid heliga relikter. Ett års tjänst.
Hjälp mina krigare att förstå att hedningarna inte är mer än människor.
Och i gengäld, tids nog, ska du få din belöning, Uhtred av Bebbanburg.
Ett år.
Pojk!
Till kungen.
Det var hejdats, inget mer.
De är inte besegrade. Vår uppgift är att utröna vad de tar sig för härnäst.
- Vad de alltid gör - anfaller. - Hur?
Vi borde fira freden, inte tala om strid.
Kära du, freden kommer inte att bestå.
Det tar dem minst ett år att samla en här.
- Har vi ditt ord? - Finns det inget kött?
Vad gör hon här? Du skulle ha antagit erbjudandet om en hustru. En dam.
Härnäst kommer de troligen både till lands och havs och splittrar vår här.
Det kanske dröjer ett år eller mer-
-men det står klart att vi behöver skepp. Vi är omgivna av vatten.
Inget skepp för mig. Jag skickar min son.
Vi måste se bortom våra stränder.
För att tjäna Gud måste vi sprida Hans ord.
Uhtred, är vidundren på danernas skeppsstävar avbilder av deras gudar?
Nej, bara odjur. De kan lyftas av för att inte skrämma landvättarna.
- Landvättarna... - Varför filar de sina tänder spetsiga?
Gör de? Gud bevare oss!
För att visa sig orädda. Om de tål det, vad kan de då inte göra en saxare?
Vi ska lära känna dem.
Uhtred danske har lovat mig ett års tjänst.
- Jaså minsann? - Ja.
Han ska visa våra krigare hur danerna strider-
-hur deras sköldborg är uppbyggd, och annat.
Örslingen är ju knappt man. Ska han lära mig slåss?
Leofric, dig har han inget att lära. Klå honom i övning, för all del.
- Tack, herre. - Men...
...om vårt manskap får lära sig vad danerna vet...
...kan frukten fördrivas av kunskap, oavsett hur vassa tänder danerna har.
- Du åt inget. - Jag skulle bara spy.
Ett år?
Det börjar med ett år och blir ett helt liv.
Och han erbjöd dig en hustru? Men i stället svor du att dräpa daner.
Du vet varför.
Vi har bott i ett slott.
Vad händer om du ställs mot Ragnar unge i strid?
Vi slåss.
- Var är hon? Jag har inte hört henne. - Inte långt borta.
- Vi ska bryta upp. - Jag ser det. Jag följer efter.
Brida!
Brida?
Nästan ett barn...
Visste du? Att du var havande?
Nej.
Såg du det inte i dina drömmar när du drack svampbrygden?
Jag begraver det.
Vi begraver det som tecken på att det är över.
- Sida vid sida! - Sköld framåt!
Sköldar ihop. Närmare ihop!
Är vi redo?
Jag sa: är vi redo?
- Slå ihjäl dem! - Stå tillsammans!
Sköldar ihop! Vi klubbar dem med våra sköldar. De är både försvar och vapen.
Vi slår omkull dem. Vi är en mur!
Anfall!
Innan de två sköldborgarna möts bildar de tre första leden en hög sköldmur.
Första ledet, huka,skydda benen.
Andra ledet, sköld fram, skydda bålen.
Tredje ledet, sköld över, skydda samtligas huvud.
Sköldar upp!
Sköldar samman!
Sköldmur!
Jag gillar det, örsling! Verkligen.
Slå ihjäl dem!
Skatten är inte min. Den tillhör jarl Ragnar djärve.
- Du gör bäst att låta mig vara! - Är du Brida?
Vem frågar?
- Brida. - Vad är det med henne?
Jag tror att hon är olycklig.
Hon föredrar daners sällskap framför saxares. Inget fel med det.
- Hon har träffat fel saxare. - Daner har aptit på livet.
Alfred...är allvarlig.
En from skit. Ogilla honom, för all del. Men underskatta honom aldrig.
Han är hänsynslös. Och karln kan tänka. Det är mer än du och jag klarar.
Leofric, krigaren... Får jag slå mig ner?
Nej. Vet munkarna att du är borta?
Uhtred, det här är Æthelwold. Ännu en örsling.
- Kungens brorson. - Nej, det är jag inte.
Jag är kungen.
Men Alfred låtsas, och alla finner sig i lögn.
- Vad pratar vi om? - Alfred.
Han låter mig inte slåss, har jag sagt det? Det är sant.
Jag skulle vilja att du lärde mig slåss. Då ska jag lära dig att...
- Fortsätt. - Glöm inte att betala.
- Har det nånsin hänt? - Emellanåt.
Alfred har ertappats bolande med en nunna.
Jag borde skära halsen av honom.
- Säger du det till andra, blir du hängd! - Du bär hand på en kunglighet!
- Alfred kunde ha låtit dräpa dig. - Gud tillåter det inte.
Jag gillar Gud.
Silvret?
- Ja. - Varför?
- Du lämnar mig. - Är du full?
- Kanske en aning. - Vi ska ge silvret till Ragnar unge.
I morgon, i skymningen.
Han är här.
Vi kan säga honom sanningen. Vi kan sälla oss till Ragnars hird.
Jag behöver män bundna till mig av Gud, plikt, land - av själva Wessex.
Jag vill föreslå Uhtred giftermål igen.
- Med min guddotter. - Mildrith, ja.
Det skulle binda honom till land och kyrka.
Det skulle sätta honom på prov.
- Skulle du stödja det? - Givetvis. Vad som helst för Wessex.
Uhtred Ragnarson är en bra man att vara. Se på mig!
Du är inte skyldig Alfred nåt. Ditt ord betyder inget för honom. Jag ber dig!
Uhtred Ragnarson kan aldrig bli Uhtred av Bebbanburg.
Aldrig.
- Dräpte du min far? - Behöver du fråga det?
- Dräpte du min familj? - Nej!
Jag talar med Uhtred.
Jag frågar inte en gång till.
Om du tror att jag skulle dräpa vår far, vår mor och vår familj...
...utkräv din hämnd.
Jag visste det.
Men jag var tvungen att vara säker.
Det var Kjartan som anföll och stack hallen i brand. Vi kunde inget göra.
Jag visste det. Jag trodde inte ett ord.
Vi har Ragnars skatt. Vi tog hand om det åt dig.
Brida! Du är en vuxen kvinna nu.
Jag har sett det här i drömmen så ofta!
Kjartan säger att engelsmännen reste sig mot far, uppmuntrade av dig.
Han påstår att han hämnades på dråparna.
Trodde du honom nånsin?
Aldrig. Men han är jarl Kjartan nu.
Han har tre gånger så många män. Och Ubbas öra.
När jag dräper honom måste det planeras.
- När vi dräper honom. - Det blir farligt.
- Det måste göras. - Ragnar, vi är med dig.
Då seglar ni med mig?
Jag gör det.
- Jag har gett Alfred mitt ord. - Det betyder inget.
Om du har gett ditt ord... så måste du hålla det.
Jag behöver hämnd som jag behöver vatten.
När tiden är inne svär jag att vara med dig.
Jag vet.
Jag kan inte tro att jag ska låta dig gå- Förlora dig.
Du har varit halva mitt liv.
Hela min galenskap.
Var lycklig.
Så då har hon gett sig av?
Och Alfred får dig att stanna här.
Jag har sålt mig... för en ringbrynja och en hjälm.
Det är det vi gör, sälja oss.
Det här året, det du ger Alfred, handlar inte om en ringbrynja.
Det handlar om dig. Den skiten kan tänka, har jag ju sagt.
Han vill ha mer än ett års tjänst.
Han vill att du hjälper till att återta England. Hela England.
Efter ett år kan du alltid går tillbaka till danerna.
Då skulle jag få tillfälle att slå ihjäl dig.
Men vad skulle du då vara? Vem skulle du vara?
Översättning: Jonas Fåhraeus Svensk Medietext för SVT